I oktober 1994 forsvant tre filmstudenter -
- i skogen ved Burkittsville mens de spilte inn en dokumentarfilm.
Et år senere ble filmen deres funnet.
Vi tar opp nå. Dette er hjemmet mitt...
Du er litt uskarp. La meg zoome ut.
- Nå har jeg deg. - Dette er hjemmet mitt.
Som jeg skal forlate i helga for å utforske Blair-heksa.
Litt nyttig lesestoff. "Slik overlever du i skogen".
Denne er veldig viktig. Den handler om det som skjedde ved Coffin Rock.
- Den ser gammel ut. - Eldgammel. Her er notisblokka mi.
Punktligheten selv.
- Står til? - Trøtt.
- Jeg har kameratet. - Fint. Det er jo viktig.
- Det er det vi skal filme med. - Jeg måtte snike det ut.
Inn i huset med deg.
Jeg kan se deg.
Jeg dunker inn i alt mulig. Vi vil ikke ødelegge kameraene.
- Hvor er Mikey? - Vi må hente ham.
Vi skulle hente ham klokka halv ni. Så vi er litt seint ute.
Du må være Mike.
Stopp.
Får vi ikke møte mammaen din?
Vi ses, mamma.
- Hyggelig å møte deg, Mike. - Jeg gleder meg til dette.
Takk for at du skaffet utstyret.
Vi har nok batteri til å forsyne et lite land med strøm i en måned.
- Vi har ris. Vi har fruktjuice... - Rosinstenger.
Og marshmallows.
Kjenn så myke de er. Skikkelig myke.
Hei, kom deg ut av vogna mi.
Tror du på spøkelser?
Har du hørt om Blair-heksa?
Det høres kjent ut. Søsteren min gikk på Blair High School.
Skogen kan være uhyggelig nok.
Men jeg synes vi skal unngå å gjøre det for lurvete.
Det skal være en nøktern film. Legenden er uhyggelig nok i seg selv.
Vil dere hente den rituelle første klapperen?
Her fyller han ut klapperen til vårt aller første opptak.
Skal vi skjære oss i fingrene og dryppe blod på den?
- Vi sparer det til senere. - Kyss klapperen.
- Den første klapperen. - Med min leppestift på.
Kyss klapperen.
Han slikket på den. Du skal ikke spise den.
Dette er Burkittsville, tidligere kalt Blair.
Det er en liten, stille by i Maryland.
Den ligner mange andre småbyer rundt omkring.
Tjue familier slo seg ned her for over 200 år siden.
Mange av dem hviler her... eller nede i byen.
Usedvanlig mange barn ligger begravd her.
De fleste døde på 1940-tallet.
Likevel synes ingen i byen å huske noe usedvanlig fra den tiden.
Men legenden forteller noe annet. Og bevisene ser vi her omkring oss.
Meislet i stein.
Vi har filmet den første scenen. Kirkegårdsscenen er i boks.
Vi lager en dokumentarfilm om Blair-heksa.
- Har du hørt om Blair-heksa? - Ja, det er en eldgammel historie.
Såvidt jeg husker var Mr. Parr en gammel eremitt.
Han hadde bodd oppe i fjellene i mange, mange år.
- Har du hørt om Blair-heksa? - Flere ganger.
- Når var første gang? - Jeg har hørt historier fra naboer.
Men jeg så også et program på Discovery om henne en gang.
Noe om spøkelsene i Maryland.
Bestemora mi fortalte om henne for å få oss tidlig i seng.
De sa at hvis man satt oppe i mørket ville Blair-heksa komme og ta en.
Jeg tror det var vinteren 1940...
at noen barn begynte å forsvinne.
Ingen ante hvorfor de forsvant.
Det uhyggeligste...
- Det er visst et dårlig varsel. - Det uhyggeligste jeg har hørt var...
at to menn var ute på jakt, og slo leir ved hytta hvor hun spøkte.
Og så forsvant de bare.
Jeg forteller bare en historie, Ingrid. Men den er ikke sann.
En dag kom Parr ned på markedet. "Nå er jeg endelig ferdig", sa han.
- Hva mente han med det? - Det visste ingen.
Men politiet dro opp til fjellet.
Og da de ransaket huset hans fant de likene av sju barn fra området.
Han tok barna med ned i kjelleren to og to.
Den ene måtte stå i en krok mens han drepte den andre.
Etterpå drepte han den andre også.
De bar likene ut av skogen, ett om gangen.
Det var bare så grusomt. Hele samfunnet var opprevet.
I retten sa han at han ikke taklet blikkene deres.
Det var derfor de skulle stirre inn i kroken.
Jeg har trodd på hekser og spøkelser hele livet.
- Tror du at det er noen her? - Absolutt.
- Tror du på heksekraft? - Nei.
- Er du troende? - Ja.
Det er ganske uhyggelig. Jeg tror det er noe med henne.
- Tror du at hun er der oppe fortsatt? - Jeg drar ikke opp dit.
Det tør jeg ikke.
- De sier skogen er hjemsøkt, men... - Hva sier de?
Det er ikke mange som sier det.
Men det var denne gamle kona, Mary Brown. Hun var litt skrullete.
- Hvordan ble hun sett på? - Som ei skrulle.
Der er flagget. Det er Marys hus.
Jeg får henne ut, så kan dere se hvor lyset er best.
Dette er Marys hageport.
Hvordan åpner man den, tro?
Du har faktisk møtt Blair-heksa en gang, ikke sant?
Jo... Det er en skummel historie.
For å få endene til å møtes, fisket jeg og faren min ved Tappy's Creek.
Det er i Burkittsville.
Jeg lå i de visne bladene og kikket opp mot himmelen.
Plutselig følte jeg det som om det var noen i nærheten.
Uhyggelig.
Det var en slags kvinne...
men på armene og hendene og overalt hadde hun hår.
Nesten helt svart hår.
Som en hest. Som pelsen på en hest.
Hun hadde et ullsjal på skuldrene.
Skremte eller truet hun deg?
Hun sa ikke noe. Hun stirret bare.
- Så åpnet hun sjalet sitt. - Hva var under det?
- Det var hår som på en hest. - Så hun var hårete fra topp til tå?
Ja, og beina... Man kunne se at det var en kvinne.
Ansiktet så merkelig ut.
- Bra hun ikke er i filmbransjen. - Det tror hun at hun er.
Hun sier også at hun er en ballerina og skriver en bok om USAs historie.
Og at hun er en forsker også.
Jeg feilbedømte visst avstanden.
- Brukte du meter? Vi er ikke i Europa. - Nei, men linsa regner i meter.
Det har da også våre mål på.
Nei, det er bare meter. Se selv.
- Dette er da et amerikansk kamera. - Alt dette er meter.
- Hva med de brune tallene? - Det er fot.
- Så er det jo fot på. - Ja, men de hvite er tydeligere.
- Du hadde da brukt kameraet før? - Sånn cirka én gang.
Hvordan har dagen vært, folkens?
- Jeg har lært en masse. - Om Mary Brown?
- Jeg lærte en del... - Om 16 mm?
Om å lage dokumentarfilm.
Det gikk drittbra.
Alle tiders dag.
Vi må sjekke utstyret. Men jeg skal ringe moren min.
- Jeg har potetgull og øl. - Så har du ditt på det tørre.
Kan du la filmen kjøre litt.
Jeg vil bare høre om filmen er lagt riktig i.
Fint.
Det er nok, takk.
Vi har en lang dag foran oss.
I dag var det bare ren avslapping. I morgen blir det mye gåing.
- Vi varmer opp til det. - Gløggen.
- Gi meg et glass. - Det går ikke. Du er instruktør.
Jeg trenger det virkelig. Har vi noe gress?
Sånn.
Drikk!
Jeg hater whisky.
- Her er vennen min, Josh. - Hei. Det banker i hue.
- Jeg er ikke klar for dette. - Jeg vet at du ikke liker det.
Velkommen til dag nummer to.
Stien skulle ligge her et sted. Den skulle være lett å finne.
- Vet dere noe om Blair-heksa? - Ja. Jeg tror ikke på myten.
- Myten? - Det er alt det er.
- Hva sa du? - Dere dummer unger lærer aldri...
Lærer aldri? Hvorfor sier du det?
Kan vi filme deg til dokumentarfilmen vår?
- Jeg bryr meg ikke om sånt... - Si ja eller nei.
Det er i orden.
Det var ei jente sist på 1800-tallet. Jeg tror hun het Robin Weaver.
- Hun forsvant trolig i skogen. - Ikke "trolig". Det er helt sikkert.
Så sier vi det. Hun gikk seg vill. Tre dager senere...
Tre dager senere dukker hun opp hjemme på sin bestemors veranda.
Alle er overrasket. Hun bablet noe om...
Hun bablet noe om ei gammel kvinne med føtter som aldri rørte bakken.
Der oppe ved treet...
Der så jeg en hvit tåke som jeg ikke aner hva var.
- Steg tåken opp fra trærne? - Rett opp fra vannet.
- Så forsvant den opp i trærne. - Tullprat.
- Jeg hadde ikke drukket den dagen. - Det hadde du nok.
Hva har det med Coffin Rock å gjøre?
- Alt henger sammen med den. - Hvordan?
Alle vet at dette området har vært hjemsøkt av den gamle kona i årevis.
Pisspreik!
Litt av en skog.
- Er du spent? - Jepp.
Bare han ikke bruker opp hele filmlageret.
Jeg kunne hjelpe, men jeg filmer.
Vi er klare.
- Skal vi opp til skuret? - Ja.
Ryggsekken min er dødstung.
Vi er på vei til Coffin Rock. Jeg vet akkurat hvor vi er nå.
- Sleng over videokameraet. - Jeg vil filme henne på vei over.
Jeg ser en skitten bakdel.
Flott sprang.
Der er det. Coffin Rock...
"De ble møtt av et grusomt syn ved den klippen -
- som blir kalt Coffin Rock".
"På toppen av klippeformasjonen fant de fem mishandlete menn".
"Hendene og føttene deres var bundet sammen i en lenke".
"Blodet vitnet om at de hadde vært i live da det skjedde".
"Innvollene deres var blitt flådd ut".
"På de bleke ansiktene deres var det skrevet utydelige bokstaver".
"Uhyggelig nøye skåret inn i huden. Rystet hentet mennene sheriffen".
"De tegnet ikke av bokstavene og fjernet ikke likene fra klippen".
"Da de vendte tilbake så de gribber. Men likene var blitt fjernet".
"Stanken av død lå stadig tykk. Likene var blitt fjernet på få timer".
Det skjedde her. Ved Coffin Rock.
Vi har det travelt med å nå leiren. Klokka er 16.52.
Det blir snart mørkt.
Jeg kan alltids bruke sekvensen uten meg selv i bildet.
Jeg har jo tatt opp lyden. Jeg kan sikkert redigere det sammen.
Det begynner å regne.
- Har du leid dette? - Ja. Jeg har ikke et tremannstelt.
Jeg er ikke vant til å reise rundt med to fyrer, skjønner?
Det styrter ned nå. Vi kan ikke tenne bål engang.
Vis folk hva kjeppen er til.
Vår egen hvilepost.
Hvis det blir for mye rumpelukt...
Jeg får ikke røyke her inne, men han kan bare fise løs.
Mike har aldri fått fisetillatelse.
Så du hørte lyder i natt?
Det var to forskjellige lyder fra to steder der borte.
Den ene kunne ha vært en ugle. Men den andre var en kaklelyd.
Det var helt bestemt kakling.
Så hadde jeg dritt i buksene mine.
- Hvor startet vi i går? - Utenfor kartet.
Jeg visste hvor vi skulle, selv om det hersket litt forvirring.
- Jeg visste hvor vi skulle. - Er ikke det noe pisspreik?
- Nei... - Er ikke det noe pisspreik?
- Vi gikk oss jo vill. - Bare i et veldig kort øyeblikk.
- Ikke gå deg vill i dag. - Jeg vet hvor vi er.
- Er du fornøyd med filmen? - Ja.
- Og imponert over lille Mikey. - Lille Mikey?
Han er en ivrig ung mann.
- Tror du Blair-heksa finnes? - Jeg vet ikke...
- Skulle ønske du fant den stien. - Det er en sti på toppen av bakken.
Det er en sti.
Vi liker snarveier, ikke sant?
Flate snarveier, ikke fjellsnarveier.
Mike viser fram brystkassen i dag.
Det er vanskelig å se på filmen, men han har sporadisk hårvekst.
- Det er bart, hårete, bart, hårete... - Du skulle sett rumpa mi.
Det ligner Uruguay akkurat der.
- Og så ligger Paraguay her. - Jeg kan se Bolivia.
Hva har drept den døde musa? Heksekraft?
Hva med Gud?
Er det Blair-heksa?
Nei, det er visst Heather som tisser.
- Gi deg nå. Jeg må virkelig tisse. - Så gjør det da.
Vi er tett på kirkegårdsstien... Hva sier du?
- Hvem sier det? - Jeg sier det.
Vi burde være der om cirka 90 minutter.
- Er dere klare for det? - Hva?
- 90 minutter. - Så lenge du vet hvor vi er.
Josh synes vi skal kikke på kartet, selv om jeg vet hvor vi er.
- Hvis du vet hvor vi er, hvorfor... - Vi har gått oss vill.
- Noe av turen er utenfor stiene. - Fordi du tror det er en kirkegård.
- Bare innrøm at vi har gått oss vill. - Det har vi ikke.
- Det sier du hele tida. - Vi har da ikke gått oss vill i dag.
- Jeg vet hvor vi er på vei. - Hør her hva du sa til oss.
Først var det tre kilometer unna. Så var det tre-fire timer unna.
- Har du ikke sagt ja til å delta? - Jo, i et utendørsprosjekt.
- Jeg har ikke sagt at det var lett. - Slapp av nå, folkens.
Dere er noen kverulanter begge to. La oss nå bare se på kartet.
Jeg kan finne det. Vi var her. Og vi skal i den retningen.
- Hvor tror du vi er på vei hen? - Skal jeg være ærlig?
Dette er...
- Dette er gresk for meg. - Nettopp.
Så jeg setter min lit til at du vet hvor det er.
Bra.
Selv om jeg ikke stoler helt på deg.
Og jeg...
- Hva? - Hvorfor må vi oppta dette?
- Fordi vi lager en dokumentarfilm. - Ikke om hvordan vi gikk oss vill.
Jeg har jo kameraet. En dag vil vi le av dette, tro meg.
Små skritt.
- Ikke kikk ned. Jo, det må du. - Kravler du over?
Tenk på hvor kult det blir når vi finner kirkegården.
Tenk på gleden ved å være med i en virkelig god film.
Ok, jeg skal holde kjeft. Hvordan skal jeg gjøre dette?
Du kan ikke komme deg over uten å legge deg på alle fire.
- Niks. - Du har ikke en sjanse.
- Hvordan får vi lydopptakeren over? - Det er drittglatt her.
Hvordan får vi lydopptakeren over da?
- La meg ta av meg ryggsekken. - Jeg går bare fram og tilbake.
Kan du klare det på den måten? Så gjør vi det slik.
- Hva mistet du? - Ingenting.
Treet knakk bare.
Vi er veldig, veldig nærme nå.
Er dere spent, folkens?
Hva er dette?
Hva er dette? Gutter ..?
Husker dere det Mary Brown sa?
Hun fortalte noe fra Bibelen. Jeg hørte ikke etter.
Det var noe med en haug stein.
- Hun bablet om noen steiner. - Hva var det med de steinhaugene?
Husker dere det?
- Å leve livet... - Det ligner en indiansk gravplass.
La meg telle. Tre...
Fire...
Fem...
Seks...
Sju.
I gamle dager ble hekser stekt akkurat som pølsa mi her.
Flammene slikker deg, Josh.
La meg nå fortelle om en ferd på havet der ute
den startet på ei øde øy og på ei lita skute
Men denne skuta har en god kaptein, og ikke en øldrikkende slask.
- Han drakk ikke øl. - De hadde jo ikke øl på øya.
Ellers ville de vel hatt noen ville rumpeorgier.
Du minner litt om kapteinen. Og Mike minner om Gilligan.
Det var ment som et kompliment.
- Gilligan var en morsom type. - Men kapteinen var feit.
- Ok, så sier vi en tynn kaptein. - Ikke si kaptein mer, tåper.
Det heter skipper.
Ikke flere kapteiner.
Vi er tilbake ved steinene igjen. Ved denne kirkegårdgreia.
Jeg vil ikke med på bildet.
Underlig.
- Du veltet den ikke, vel? - Nei, det gjorde jeg ikke.
Det var ikke bra. La meg legge det på plass.
Man kan aldri være for forsiktig.
Hva synes dere?
- Det er det samme. Bare mørkere. - Enig.
Pakk sammen.
Hallo?
- Vi sover. - Vil du ha det?
Legg det ved teltåpningen.
Hør.
Hallo?
Det er overalt. Underlig.
- Blir du ikke med, Michael? - Niks.
- Hvorfor ikke? Fordi du er redd. - Fordi jeg ikke hører noe.
Du er livredd. Du må ha hørt det. Kom deg ut nå.
- Det høljer ned. - Ja, det regner voldsomt.
Takk og lov ga moren min meg regntøy til 18-årsdagen min.
Hva tror du det var, det i går kveld?
Personlig tror jeg det var noen som køddet med deg.
- Men ingen vet at vi er her ute. - Har du sett "Picnic med døden"?
Jeg fatter ikke hvor det kom fra. Jeg ville bare...
- Du skremte livet av meg. - Jeg våknet i ett sett.
Det eneste jeg tenkte var at jeg måtte ha det på lydbånd og film.
Hvis vi kan se noe vil jeg ha det på film.
Det hørtes ut som om en haug med folk løp rundt her.
Hvem søren ville komme ut hit? Vi er langt inne i skogen.
Hvis folk drar helt hit for å kødde med oss er det noe galt med dem.
- Hvordan vet vi at det var folk? - Jeg holder meg langt unna uansett.
Fy søren...
Dette har vært en lang dag. En veldig våt og lang dag.
Ingen snakker til meg for tida.
Jeg kan ikke huske å ha vært her.
- Hva? - Jeg kan ikke huske å ha vært her.
Vi må gå en annen vei tilbake, fordi vi kom litt på avveie.
Det er toppen to timer igjen.
Hvis veien vi gikk var en snarvei, hvorfor går vi en annen vei nå?
Vi må gå rundt...
Den veien førte til kirkegården. Denne fører oss rett tilbake.
- Er du helt sikker? - Ja.
- Vet du nøyaktig hvor vi er? - Ja. Bare fortsett.
Vi sjekker kartet om fem minutter.
Vi har nettopp sjekket kartet. Det ser ut til at vi er på rett vei.
- Det er ikke hva jeg sa. - Jeg tror det er riktig. Vi fortsetter.
Vi følger bare kompasset. Vi skal den veien. Rett fram.
- Vi er langt ute i ødemarka nå. - Det har vi vært i to dager.
- Bilen er parkert midt i ødemarka. - Dette er ikke riktig.
Bare fortsett nå.
Vi bør slå leir.
- Fordi du ikke aner hvor vi skal? - Nei, fordi det snart blir mørkt.
- Jeg sier ikke at... - Vi slår ikke leir her!
- Slå av kameraet og få oss hjem. - Slå av kameraet og gi meg kartet.
- Slå av kameraet og få oss hjem. - Nei, jeg vil ta opp dette.
- Gi meg kartet. - Et lite øyeblikk.
- For helvete da! - La oss holde hodet kaldt.
- Forbannet pisspreik! - Ta det rolig, Mike.
- Slapp av. - Ikke si "slapp av" til meg!
- Vi setter oss ned og sjekker kartet. - Ja, la oss gjøre det.
- Er du fornøyd nå? - Nei, det er jeg ikke.
Men bilen er ikke langt unna.
- Er du hundre prosent sikker? - Ja.
- Vi skal nok få levert lydopptakeren. - Det må vi.
Vi skal få levert den tilbake i god tid.
Jeg må levere tilbake kameraet. Jeg skal være på jobb klokka ni.
La oss sove nå. Nå slår vi leir, for pokker.
Jeg tar det opp utenfor teltet.
Det er de samme lydene som i går.
Hvor er støvlene mine? Det er iskaldt.
Hallo?
Pokker. Det er iskaldt.
- Jeg hører det. - Jeg hører ikke en dritt.
Hørte du det?
Hallo?
Pokker...
Det er sikkert bare en hjort.
Det kunne det vel være. Men det tror jeg ikke.
Det høres ut som det i går natt. Det kommer fra alle sider.
Det må være en hjort. Det var ikke som i går natt.
Hør. La oss ta opp lyden. Stille.
Hva pokker er dette?
Det blir ikke skremt av ropene dine.
- Det høres ut som fottrinn. - Ja, det er et menneske.
Jeg kan ikke se noe på video. Men jeg blir her.
- Ja, det må du. - Ja, ja.
Hva i huleste er klokka? Er det snart morgen?
- La meg se... - Håper den er fem eller noe sånt.
- Den er tre. - Pokker!
Dette er helt sinnssykt.
Vi skulle ha vært hjemme nå.
Dette har ingenting med prosjektet vårt å gjøre.
Vi våknet for to sekunder siden.
Og nå står det små steindunger utenfor teltet vårt.
Det er tre stykker.
- Er du sikker på at de ikke var her? - Ja, hundre prosent.
Hvordan skulle vi tilfeldigvis ha slått leir midt imellom dem?
- Syns dere ikke dette er underlig? - Jo, det er helt sinnssykt merkelig.
Men nå vil jeg bare tilbake til den forbannede bilen.
- Uansett hva det er... - Vi må komme oss tilbake til bilen.
Vi er tydeligvis ikke velkomne her, så la oss bare komme oss vekk.
- Vi skal levere lydopptakeren også. - Ja, det er jo det jeg sier.
- La oss komme oss av sted. - La oss gå nå.
Tenk at vi drar nå som det begynner å skje ting.
- Legg vekk kameraet og pakk. - Ta det rolig.
Jeg er faen meg ikke redd. Jeg er bare trøtt og sulten.
Jeg er bare helt ferdig.
- Har du tatt det? - Nei, jeg har ikke tatt kartet.
Jeg kødder ikke. Det er det bare deg som gjør.
- Jeg har det ikke. Jeg mener det. - Seriøst?
Jeg mener det. Jeg har ikke kartet.
- Det er altså ikke særlig bra. - Jeg vet det.
Det er det mest uansvarlige du kunne ha gjort.
Jeg vet det.
Har du det virkelig ikke?
- En av dere må ha kartet. - Nei, du fikk det igjen i går.
- Du har hatt kartet hele tida. - En av dere må ha tatt det.
- Jeg roter ikke i bukselommene dine. - Det ligger ikke i lomma mi.
Hvorfor skulle jeg ta kartet? Jeg vil bare hjem.
Det vil jeg også.
Nei, du vil bli her og filme stein og all mulig dritt.
- Hvor skal vi? - Den veien.
Vi er langt ute i skogen. Vi kan gå i alle retninger.
Vi er gått i den retningen en hel dag. Vi fortsetter bare den veien.
Jeg ga deg tilbake kartet, Heather. Jeg ga deg tilbake kartet.
Hva hjelper det å skynde seg når vi ikke har peiling på hvor vi er?
- Vi følger bekken slik Mike vil. - Hold opp, dere to.
Vi er ferdige. Vi er døde.
Jeg blir her. Hvis dere finner hjelp, så si -
- at jeg ligger under treet her.
Ikke for å bebreide noen, men...
- Dette er noe dritt. - Ja.
- Vi er nødt til å samarbeide. - Nettopp.
Ok. Så vi kan ikke få levert kameraet og lydopptakeren i tide.
Ikke mer snakk om det nå.
- Ærlig talt, området er ikke så stort. - Nettopp.
Det er vanskelig å forsvinne i disse dager. Det er da en trøst.
- Hva? - Vi har da klart å gå oss vill.
Når vi ikke kommer hjem i dag vil folk oppdage det.
Kjæresten min oppdager jo at jeg ikke er kommet hjem.
Hadde jeg ringt så, men...
Men når jeg ikke kommer tilbake og ikke ringer, oppdager hun det.
Det betyr at allerede i kveld begynner folk å lete etter oss.
- Å nei. - Gå en annen vei.
Jeg er blitt klissvåt.
- La oss bare prøve denne veien. - Det er en dårlig idé.
Det ville vært lettere uten disse ryggsekkene.
Er det Michael som ler?
- Hold kjeft og kom over. - Han ler.
Det er lenge siden jeg har hørt deg le.
Det er bra du morer deg over at jeg får det ubehagelig resten av dagen.
Ubehagelig er ikke ordet.
- Fortsett nå. - Nei, nå skal vi slappe av.
Ville dere ikke finne bilen?
La oss komme oss opp.
Dere løy vel ikke til meg om kartet? For dette er ikke så morsomt.
- Vi holder bare på å flippe ut. - Heather, Heather.
Ikke få meg til å rope til deg.
Ærlig talt, hvis dere har kartet så si det da.
Det ville gjøre meg glad.
Hvis jeg visste at dere hadde det ville jeg få det mye bedre.
- Vi prøver bare å ta det pent. - Dere ler fordi jeg er klissvåt.
Vi er klissvåte alle sammen. Vi ler av hele denne situasjonen.
Vi er sultne, vi er trøtte. Hva pokker forventer du av oss?
Jeg sparket... Unnskyld...
Jeg sparket det jævla kartet ut i bekken i går.
Det var jo helt ubrukelig.
Jeg håper han tuller.
- Mike? - Jeg håper virkelig han tuller.
- Tuller du, Mike? - Det håper jeg faen meg.
Det må faen meg være en spøk!
- Tror du dette er en lek? - Er du helt spenna gæren?
- Det kartet hjalp oss ikke en dritt. - Ikke deg. Men jeg kunne lese kartet.
- Unnskyld. - Din jævla idiot!
- Kartet var jo ikke til noen nytte. - Hvis vi dør her er alt din feil.
Fatter du det? Hvordan kunne du være så dum?
Hva pokker tenkte du på?
- Kartet var ubrukelig. - For deg, ja!
- Dette hadde jeg ikke trodd om deg. - Jeg er lei for det med kartet.
- Det kartet dugde ikke til en dritt. - Jeg visste nøyaktig hvor vi var!
- Jeg visste nøyaktig hvor vi var. - I går spurte jeg deg hvilken elv...
- Hold kjeft! - Skru av kameraet.
Gi meg kompasset.
Du har sviktet oss fullstendig.
- Gi meg kompasset. - Du sviktet oss ved å gå oss vill.
- Kan jeg holde kompasset nå? - Nei!
- Det er mitt. Du skulle kjøpt et selv. - Det driter jeg i.
Dere har begge tabbet dere ut.
- Innrøm at du har tabbet deg ut. - Nei, det har jeg ikke.
Hvorfor stopper vi?
- Har dere ..? - Nei.
Jeg spør bare hvorfor vi har stoppet.
Jeg trodde vi var enige om å fortsette sydover.
Hvorfor er ikke det tingen lenger?
- Hva? - Det er alle mulige ting her.
- Hva slags ting? - Voodoo-dritt.
- Hva? - Det er voodoo-ting overalt.
- Det er overalt. - Pokker ta.
- Kom hit fort med kameraet. - Det er all mulig dritt her.
Dette er helt sinnssykt.
- Jeg må ha dette på film. - Så ta kameraet.
- Hva pokker er det? - Jeg har ingen anelse.
Herregud. Dette er uhyggelig.
Det er ikke bondetamper som har laget dette.
- Kan vi komme oss vekk herfra? - Ja.
Jeg har alt på video. Jøss, disse så jeg ikke engang.
Du har nok nå, Heather. Kom igjen.
- Slutt å filme nå da. - Det er nok nå.
Vi går nå.
- Vi går. - Skru av.
Hjelp!
Hjelp oss!
Det der er ikke noen løsning.
Nå kan man trygt si at vi er gått oss bort.
Jeg aner ikke hva jeg skal gjøre.
La oss komme oss inn i teltet.
- Vi tenner ikke bål i natt. - Enig.
Vi tente ikke bål den første natta, og ingenting skjedde.
Jeg har ikke hørt noe følge etter oss. Slukk det lyset også.
Alt som kan lokke det til.
La oss bare sove nå.
Det er småunger.
Jeg tar buksene på. Ta kameraet. Nei, ta lydopptakeren med.
Å kjære Gud...
Løp, løp for helvete!
- Fort! - Jeg kommer nå.
Hva pokker er dette?
Mike, hvor er du?
Slukk lyset. Slukk lyset, Josh.
Lyset er slukket. Slukket.
Jeg er klissvåt.
Hva pokker er det som skjer?
- Hørte dere den babyen skrike? - Det er ikke noen baby der ute.
- Jo, det var det. - Nei, det er det ikke.
Jeg har ikke hørt noe siden vi sprang vekk.
Det er iskaldt.
Vi bør være stille.
Jeg hører ikke noe mer. La oss dra tilbake.
- Hvor lenge har vi vært her? - Aner ikke. En time kanskje.
Solen er oppe nå. Alt er i orden.
La oss få pakket sammen og komme oss vekk.
Hva pokker ..?
- Hvor er ryggsekken min? - Der. Men hvor er min?
Hva pokker er det som skjer?
- Hva er all denne dritten godt for? - De har åpnet den.
- De har helt ut alt vannet mitt. - Det ligner slim.
Det er bare vann... Nei, det er slim. Hva pokker er dette?
- La oss komme oss vekk. - Skru av den greia.
- Jeg driter i alt nå. - Jeg vet det.
Så skru av.
- Slapp av. Har vi alt med? - Det driter jeg i.
- Hvem sine ting er blitt kastet rundt? - Mine ting.
- Hvorfor deg? - Kom igjen nå. Er du ikke redd nok?
- Men hvorfor deg? - Skru av. Dette er ikke moro lenger.
- Ser det ut som jeg ler? - Nei, men du filmer fortsatt.
- Hold opp. - Så slå av den dritten.
Biter du meg én gang til...
- Rører du... - Skru av!
- Jeg mente det ikke. - Er du ok?
Ja da. Jeg vil hjem. Men jeg vil bare filme mest mulig.
Hva pokker ..?
Er dette mulig?
Jeg hater veltede trestammer.
Hvis jeg aldri mer må krysse ei elv på en trestamme, vil jeg dø lykkelig.
Jeg skjønner hvorfor du liker dette videokameraet så godt.
- Gjør du? - Det er ikke helt virkeligheten.
- Virkeligheten sier at vi må videre. - Men det er en sløret virkelighet.
Du kan late som om alt ikke er som det ser ut.
- La ham være i fred. - Vi må videre.
Gi ham fem minutter. Bare la ham være i fred.
- Han har jo flippet helt ut. - Vi holder på å flippe ut alle tre.
Vi må ta vare på hverandre nå.
Det hjelper ikke å stikke kameraet i trynet hans mens han gråter.
- Det vet jeg. - Jeg vet at vi holder på å flippe ut.
Men la oss bevare det vettet vi har.
- Jeg vet at vi må videre, men... - Vi har det tøft alle sammen.
- Dette hjelper jo ikke. - La ham bare gråte ferdig.
- Har noen av dere en røyk? - Nei, det er ikke flere igjen.
- Er det ingen som har røyk? - Nei.
Hvorfor var slimet på mine ting?
La oss gå nå. Går vi sydover kommer vi ut.
- Jeg slår ikke leir en gang til. - Det er det ingen av oss som vil.
Hva dette enn er vet vi at det vender tilbake.
- Det vet vi da ikke noe om. - Det har kommet tre netter på rad.
Jøss, så oppmuntrende du er.
Det jeg prøver å si er...
at de sikkert bare kan fortsette og fortsette.
- Det er umulig. - Hvorfor er det umulig?
Dette er jo Amerika. Vi har jo ødelagt naturressursene.
Det er det treet vi gikk over før. Det er den samme trestammen.
- Å nei... - Det må være en spøk!
Dette er ikke morsomt!
Gi deg nå, Mike. Gi deg nå.
Gi deg...
Nei. Det er ikke den samme trestammen, Mike.
- Jo, det er det. Bruk øynene. - Det er ikke den samme trestammen.
Det er ikke den samme trestammen...
Det er den samme trestammen...
- For pokker, Gud! - Det er den samme trestammen.
Ok. Det er i orden.
Hvor skal vi slå leir?
Vi må prøve å gå østover i morgen. Jeg vet ikke hva jeg skal si.
- Hvis vi gikk sydover, hvordan er... - Vi gikk sydover hele dagen.
Jeg vet ikke hvordan vi endte her.
Forventer du at jeg skal si noe?
Hva vil du, Josh?
Josh?
Jeg vil lage film, Heather.
Er det ikke derfor vi er her?
- La oss lage noen filmer. - Dra til helvete. Dra til helvete!
Ikke la oss krangle nå. Jeg klarer ikke å høre på det.
Vi er helt på ræva, og sånn er det. Men slutt med kranglingen nå.
Jeg tar den første vakta.
Jeg har første vakt.
- Du kan gjøre det bedre enn det. - Vi har mye vi skal nå.
Her er motivasjonen din: Du har gått deg vill. Du er sint.
Ei heks legger ting ved teltet ditt. Og ingen kan hjelpe deg.
Du tok en av de små dingsene hennes. Nå jakter hun oss.
Vi har gått 15 timer i dag. Men vi endte på samme sted.
- Det er motivasjonen din. - Stopp.
- Stopp nå... - La være, Josh. Hun har fått nok.
- Hun har tatt poenget. - Nei, hun lager fortsatt film.
- Det er poenget mitt. - Det er det eneste jeg har igjen.
Vær så snill, ikke rop til meg.
Jeg er trøtt av å gråte hele dagen.
Vi må tenke rasjonelt. Vi har mye vi skal ordne.
Vil du skrive en lykkelig slutt til oss, Heather?
Skru det av nå. Snart er du akkurat som henne.
- Tenk at vi gidder å lappe bukser. - Vel, jeg fryser.
- Den minste trøst hjelper. - Men virker det ikke absurd nå?
- Jo. - Mye virker absurd.
Som for eksempel å sove samme sted som i går.
Det gjør meg helt sinnssyk.
- Unnskyld... - Det er i orden.
Jeg er lei for det, Heather.
- Hvem vil ha en cheeseburger? - Jeg.
- Jeg har en cheeseburger i lomma. - Har du?
- Kan jeg få litt lys til dette. - Vet dere hva jeg har lyst på?
- Hva? - Potetmos.
Jeg også.
Mammas potetmos.
Det får du snart.
Mammas potetmos og et knull.
Josh?
- Vi er alltid innenfor hørevidde. - Ta det rolig.
Hvordan kan jeg ..? Josh!
- Han er sikkert nede ved elva. - Så ville han ha hørt meg herfra.
- Gi ham tid til å svare. - Husker du hva han sa i går?
Hva?
Om slimet på tingene hans.
Vi må finne ham.
Vi kan ikke finne bilen engang. Hvordan skal vi så finne Josh?
- Kom igjen. - Nei... jeg er ok...
Slapp av nå. Vi tar ned teltet, så er vi klare når han dukker opp.
Jeg går fra vettet.
Josh er ikke kommet. Jeg er her, Mike.
Jeg vet ikke om Josh er stukket av. Alle tingene hans er her.
Jeg har kameraet. Men hvordan skal jeg bære det?
- Vil du ta det med? - Det er vi nødt til.
Hva sier du til øst?
Sør gikk ikke.
Hvilken heks var verst? Vestens heks eller Østens heks?
- Vestens heks var den onde. - Så la oss gå østover.
Hva pokker var det?
Josh?
Vi slår opp teltet nå.
- Jeg skal ha en kjøttbolle. - Bare én?
- Og et stort glass rødvin. - Jeg kunne drikke ei hel flaske.
- Og en pakke røyk. - Ja. Og et langt, varmt bad.
- Og en diger gresskarpai. - Med is.
- Varm med fløteis. - Ja. Mmm...
Hva liker du å gjøre på søndager?
Før likte jeg å gå tur i skogen.
- Men det er vel over og ut nå. - Ja, det endrer seg nok.
Skal vi åpne teltet? Er det bare lureri?
Josh?
Hvor kommer det fra?
Josh, hvor er du? Si hvor du er.
Å gud...
Tror du det er dem som kødder med oss?
- Det er denne veien. - Nei, denne veien.
Vi må lete etter ham.
Jeg vet ikke om det virkelig er ham.
Jeg aner ikke hvor vi skal lete.
- Josh! - Si meg hvor du er, Josh!
- Mike, du må ikke sovne. - Jeg kan ikke sove...
Hva dette enn er vet det at Josh er vekk.
Hvis det hadde vært Josh ville han sagt hvor han var.
Hva det enn var hørtes det ut som Josh.
Jeg vil bare vise at Mike er her.
Han sover.
Å nei...
Hva i helvete er det?
- Mike. - Hva er det?
Det er noe her ute.
- Ok. Jeg fjerner det bare. - Få det vekk.
Jeg bærer det vekk...
fra teltåpningen. Nå kaster jeg det.
La oss fortsette å gå.
Jeg har funnet noen sigaretter i bunnen av ryggsekken min.
Hvis vi kan røyke er vi vel fortsatt i live.
Den er full av blod.
Å gud...
Se...
- Hva gjør du? - Jeg vasker bare hendene mine.
Jeg vasker bare hendene mine.
Jeg tar bare hanskene på.
- Er du ok? - Ja... ja...
- Trenger du hjelp? - Nei, nei. Jeg er ok...
- Hva er skjedd? - Ingenting. Jeg er bare sulten.
Jeg er redd og jeg vil hjem. Vi skal nok klare oss begge to.
Au. Håret mitt sitter fast.
Takk...
2130 kamper.
En sesong til, så har Cal Ripken rekorden.
Men jeg får ikke se det. For jeg farer rundt i skogen.
Ikke si at du sitter og spiser visne blader?
Jeg vil bare si unnskyld...
til Mikes mor, Joshs mor og min mor.
Jeg er lei for det.
Jeg var veldig naiv.
Jeg er så lei for...
alt det som er skjedd.
For uansett hva Mike sier er alt dette min skyld.
Fordi det var mitt prosjekt. Og jeg var sta.
Jeg var så sta.
Jeg påsto at vi ikke hadde gått oss vill.
Jeg forlangte at vi skulle gå videre.
Jeg forlangte at vi skulle gå sydover.
Alt skulle være på min måte. Og så endte vi altså slik.
Det er bare min skyld at vi sitter her.
Sultne, forfrosne...
og jagede.
Jeg elsker dere, mamma og pappa.
Jeg er så lei for det.
Hva var det?
Jeg er redd for å lukke øynene. Jeg er redd for å åpne dem.
Vi kommer til å dø her ute...
- Har du det? - Klar?
- Ta lykta.
Det kan ikke være ham.
Å hjelpe meg! Det er et hus.
Pass på hvor du går.
Josh?
- Mike... - Kom igjen.
- Hvor er du, Mike? - Inne i huset.
Ikke gå inn der.
- Mike, hvor er du? - Jeg er rett her borte.
- Hvor er han? - Mike, la være.
- Er han her inne? - Nei.
Går du ovenpå?
Jeg hører ham. Jeg hører deg. Josh?
Jeg går ovenpå.
Hører du det?
Hvor er han? Hvor er du?
Josh?
Jeg hører ham nedenunder. Kom. Han er nedenunder!
Kom igjen!
Josh, er det deg som er der nede?
Josh...
Mike!